"Veritas filia temporis" the iconography of time and truth and Shakespeare - Fabiny Tibor (Acta Universitatis Szegediensis de Attila József nominatae : papers in english and american studies, 1984)
A renerszánsz ikonográfiában az "Idő"-nek /a mitológiában "Kronos" ill. "Saturnus"/ két eltérő ábrázolása alakult ki. Az egyik a gyermekeit felfaló és pusztitó isten képe, a másik viszont a jóakaratu Atyát /Father Time/ jeleniti meg, aki kiszabaditja meztelen leányát, az elnyomott Igazságot. /Innen származik a mondás: "Az Igazság az Idő gyermeke" ill. "Az Idő napfényre hozza az Igazságot"/. A gondolat eszmetörténetének elemzésekor szó esik annak a bibliai lineáris időszemlélettel való rokonságáról, a reformáció - idején elterjedt használatáról, s a frazeológiát alkalmazó korabeli politikai teátrális demonstrációkról /a mondat ugyanugy jelszava'volt'a katolikus Véres Máriának, mint a protestáns Erzsébet királynőnek', s végezetül az ikonográfiai és emb tematikus ábrázolásokról. A tanulmány második része a mitológikus eredetű gondo-. latot keresi Shakespeare-nél: /1/ szó-emblémaként /The Rape of Lucrece/; /2/ egyes drámákban fellelhető strukturális elvként /Ntasure for Measure, King Lear[, [3[ mint müfajszervező archetipikus principiumot Shakespeare utolsó müveiben, a "románcokban". Az ismert négy románc: Pericles, Cymbeline, The Winter's Tale, The Tempest mindegyikében felismerhető az Igazság-Idő mint "fiatal. lány" - "apa"ikonográfiája. Yindegyik szerkezetében jelen van a mitológikus prófécia, valamint a reveláló-apokaliptikus ana9norisis, a "szinről-szinre" látás, a mesében nélkülözhetetlen vég: a költői igazságszolgáltatás.